- Anna och Elsa. - Snart är det läggdags.
Prinsessan har drabbats av snötrollets förbannelse!
Fort, Elsa! Gör en fin prins!
Nej, prinsen är också drabbad!
- Vem känner fara när kärlek finns? - Anna, blä!
Pussar räddar inte skogen. Älvorna skriker högt.
Hur låter en giraff? Hur som helst väcker de älvdrottningen som räddar alla!
Och alla gifter sig!
- Vad leker ni? - Förtrollade skogen.
Det liknar inte nån förtrollad skog jag har sett.
- Har du sett en förtrollad skog? - Va?
Ja, en gång.
Och det har du aldrig berättat?
Jag skulle kunna berätta det nu, om ni...
Berätta nu.
- Ska du verkligen göra det? - Det är hög tid.
- Vi bygger en snögubbe sen. - Om de nu lyssnar.
Långt bort, så långt norrut man kan komma -
- fanns en väldigt gammal och väldigt förtrollad skog.
Men det magiska med den var inte troll och älvor.
Den beskyddades av de mäktigaste andar som finns.
Andar av luft...
...av eld...
...av vatten...
...och jord.
Men där bodde också det gåtfulla tundrafolket.
- Hade de magiska krafter, som jag? - Nej, Elsa. Det hade de inte.
De tog bara vara på skogens gåvor.
Deras sätt att leva var helt olikt vårt, men de lovade oss vänskap.
Därför lät er farfar, kung Runar, bygga en damm åt dem -
- för att säkra deras vatten. Det var en fredsgåva.
Vilken stor fredsgåva!
Jag fick äran att följa med till skogen och fira det.
Sträck på dig, Ragnar.
Jag var inte beredd på det som väntade.
Vi sänkte garden.
Vi tjusades.
Det kändes så... magiskt.
Men nåt gick snett.
De angrep oss.
Ställ dig bakom mig!
Bataljen var brutal.
Er farfar... stupade.
Striden väckte andarnas raseri.
Se upp!
De riktade sina krafter mot oss alla.
Jag hörde en röst...
...och nån räddade mig.
Det har sagts att andarna sen försvann.
En tät dimma la sig över skogen...
...och stängde alla ute.
Och den kvällen kom jag hem som kungen av Arendal.
Oj, pappa... Det var spännande!
- Jag älskar den som räddade dig. - Jag önskar att jag visste vem det var.
Vad hände med andarna? Vad finns i skogen nu?
Jag vet inte.
Dimman ligger kvar.
Ingen kommer in.
- Och ingen har tagit sig ut. - Då är vi i säkerhet.
Ja, men skogen kan vakna till liv igen.
Och vi måste vara beredda på de faror som kan komma.
Då är det kanske dags att säga god natt till pappa.
- Men jag har massor av frågor! - Spar dem, Anna.
Du vet att jag inte har nåt tålamod.
Varför anföll tundrafolket oss? Vem anfaller nån man fått gåvor av?
Tror du att skogen vaknar till liv igen?
- Det vet bara Ahtohallan. - Otto vem då?
När jag var liten brukade min mamma sjunga om floden Ahtohallan.
Man sa att den visste allt om det förflutna. Om det vi är en del av.
- Oj... - Du kan väl sjunga den för oss?
Okej. Kom närmare.
Tätt intill.
Där som nordan
möter hav
rinner floden
Minnets vattendrag
Sov, min älskling, sov och dröm
För allting finns i flodens ström
I dess vatten
döljer sig
alla svaren
som kan leda dig
Dyk djupt ner i hennes ljud
Inte för långt, då drunknar du
Hon sjunger för dem som hör på
I hennes sång ryms allt hon minns
Men har du modet som krävs då?
Och se det som i floden finns?
FROST II
Där som nordan
möter hav
Finns en moder
som minns varje dag
Kom, min älskling, kom snart hem
Allt det vi glömt
kommer igen
Ers Majestät, de är beredda.
Ursäkta.
Jag kommer.
- Hör du? - Vadå?
Strunt i det.
Trivs du med din nya permafrost, Olof?
Det är som en dröm, Anna. Jag önskar att det varade för alltid.
Men förändringen narras med sin skönhet.
- Vad sa du? - Förlåt, mognad gör mig poetisk.
Du som äldre och allvetande...
Oroar du dig för tanken att inget är bestående?
- Nej. - Är det sant?
Jag längtar tills jag också blir urgammal och slipper oroa mig för viktiga saker.
Jag menar inte så. Jag oroar mig inte för att...
Jag har ju dig och Elsa och Kristoffer och Sven.
Portarna är vidöppna och jag är inte ensam längre.
Ja, nu är vindarna lite kalla
Och äldre blir vi alla
Man ser molnen dra förbi när hösten sätter in
Peter Pumpa ska bli gödsel åt andra
Och även lövet ska den vägen vandra
Därför litar jag på vissa vissheter
Ja, somligt är sig likt
Som att känna din hand i min
Somligt är sig likt
Som att vi två jämt har det fint
Som en gammal mur står i ur och skur
Somligt står alltid sig
Somligt det består
Som att jag håller hårt om dig
Ja, nu börjar löven falla
Sven, hör du också framtiden kalla?
Menar du att du i kväll tänker ställa dig på knä?
Fast jag är ganska kass på att planera
Ringar kan jag visst inte hantera
Kanske är det bäst att romantiken blir min sak!
Ja, somligt är sig likt
Som att hon är den jag har kär
Somligt det består
Som att renar är sorglösa
Men jag tror jag vet, går jag in för det
så kan jag nog sköta mig
Visst?
Somligt är sig likt
Sven, nu är pressen helt på dig
En vind så rastlös
Kan den förklara ropet jag hör?
Är nåt på väg hit?
Kan inte allt få vara som det är?
Vår tid är dyrbar
Får inte slösas bort
Kan inte frysa bilden
Men jag kan gripa dan, fast den är kort
Nu är vindarna lite kalla
Lite äldre det blir ni visst alla
Men låt oss skörda frukten av det som hösten ger
Vi har vårt hem i ett rikedomsrike
Dess välstånd fördelas till alla
Och jag lovar, flaggan här i Arendal ska vaja högt
Vår flagga vajar högt
Somligt är sig likt
Ingen vet vad som kommer sen
Somligt det består
Fastän dunkel är framtiden
Lyckan står oss bi, må det så förbli
Tiden går fort, så sant
Somligt är sig likt
Och jag håller dig allt jag kan
Håller dig allt jag kan
- Håller dig allt jag kan - Håller dig allt jag kan
Jag håller dig allt jag kan
Okej... Lejon?
- Grizzly? - Monster?
- Arg min? - Svartbjörn?
Hans?
- Ärkemonster? - Ditt största misstag?
Ville inte ens kyssa dig?
Skurk!
- Det fattade vi. - Din tur, Olof.
Det är lättare nu när jag kan läsa.
- Snabbomgång. Killar mot tjejer. - Okej, jag är beredd.
Kör.
Enhörning! Glasstrut!
Slott! Östen!
Tekanna! Mus!
Elsa!
Olof borde inte få göra om sig. Sak samma, lätt match.
Två systrar, en tanke.
Tack.
Då kör vi. Det här fixar du, Elsa.
Sätt i gång.
Använd kroppen.
Ingenting?
Luft? Träd? Människor?
Tränniskor?
Skyffel? Tänder? Diska?
- Isbjörn! - Förlåt.
Ge mig nåt.
Förskräckt? Förbryllad?
Oroad? Panikslagen? Besvärad?
Du ser definitivt besvärad ut!
- Vi vann. - Ny match?
- Jag ska nog gå och lägga mig. - Hur är det?
Jag är bara trött.
God natt.
Jag är också trött. Sven har lovat läsa en godnattsaga. - Eller hur, Sven?
- Har jag? - Du är så bra på att imitera!
Som när du låtsas vara Kristoffer: "Jag ska prata med stenar om min barndom."
Ni kan väl börja utan mig?
Verkade inte Elsa konstig?
Hon var som hon brukar.
Det sista ordet fick henne ur fattningen. Vad var det? Nej, nej...
Jag vet inte, men...
"Is"? Nä, lägg av! Kunde hon inte gestalta is?
Bäst att jag tittar till henne. Tack, raring. Älskar dig.
Älskar dig med.
Det är lugnt.
Kom in.
Ja, nåt är på tok.
- Med dig? - Nej, med dig. Du har mammas sjal.
Det har du när nåt är på tok.
Sårade vi dig? Förlåt i så fall.
Det är faktiskt väldigt få som är bra på såna lekar.
- Nej, det är inte det. - Vad är det, då?
Det är nåt...
Jag vill bara inte förstöra nåt.
Vadå? Du klarar dig jättebra.
Elsa, när ska du börja se dig själv som jag ser dig?
- Vad skulle jag göra utan dig? - Du kommer alltid att ha mig.
Jag vet vad du behöver. Kom hit.
Som mamma sa: "Kom närmare, tätt intill."
Där som nordan
möter hav
rinner floden
Minnets vattendrag
Jag vet vad du gör.
Sov, min älskling, sov och dröm
För allting finns i flodens ström
Visst, jag hör dig
Men slår av
Folk söker trubbel
Men inte jag
Jag har tusentals skäl att bara sköta mitt
Strunta i din viskning som jag gärna vill bli kvitt
Hör ingen röst
Du ringer bara som en ton
Och om jag hör dig, men glöm det
så är du ren fiktion
Alla som jag håller av finns här i hemmets vrå
Sirenen, jag beklagar, men mig kan du inte nå
Mitt äventyr är klart, till fler jag tackar nej
Jag är rädd för vad som väntar om jag följer dig
till det okända
Till det okända
Vad vill du mig?
Du väcker mig varenda natt
Är du här för att störa så att jag ska falla platt?
Men kanske är du någon
som är lite grann som jag
Som känner att
jag är inte där jag ska
Varje dag så blir det värre
Kraften växer bit för bit
Och nånstans här djupt inom mig så vill jag dit
Till det okända
Är du där nu, kan du se mig?
Kan du visa om jag ber dig?
Ger du dig av nu och lämnar mig här?
Hur kan jag följa dig
till det okända?
Luft, eld, vatten, jord.
Vattnet!
Luften rasar. Ingen eld, inget vatten.
Jord står på tur. Vi måste ut.
Det är ingen fara, upp på klipporna!
- Jag blåser bort! - Jag håller dig!
Ja, alla är i säkerhet.
Ta en sån här.
Allt bra, Olof?
O ja, vi leker: "Kontrollera det du kan när allt känns utom kontroll."
Du har alltså hört en röst, men inte berättat det för mig?
- Jag ville inte oroa dig. - Vi ska ju inte stänga varann ute.
Säg vad det är som pågår.
Jag väckte Förtrollade skogens andar.
Det svaret hade jag inte väntat mig.
Vänta nu... Förtrollade skogen?
Den som far varnade oss för? Varför gjorde du det?
Det beror på rösten.
Det låter inte klokt, men jag tror att den som kallar på mig är god.
Hur kan du säga så? Se på vårt rike.
Jag vet, men mina magiska krafter känner det. Jag känner det.
Okej.
Vad är det?
Trollen?
Kristoffer, vi har saknat dig!
- Pappsen. - Med er två får man aldrig en lugn stund.
Hoppas du förstår vad du har gjort, Elsa.
Arga andar är inget för klenmodiga.
Varför är de arga? Vad har det här med Arendal att göra?
Låt mig se...
Det förflutna är inte vad det verkar.
En orätt kräver att bli rättad.
Arendal är inte i säkerhet.
Sanningen måste fram.
Utan den...
...ser jag ingen framtid.
Ingen framtid?
När man inte ser nån framtid kan man bara göra det rätta nu.
Det rätta nu för mig är att åka till Förtrollade skogen och leta efter rösten.
- Får jag låna vagnen och Sven? - Det känns inte som en bra idé.
- Du får inte åka ensam. - Jag har magiska krafter, men inte du.
Jag besteg Norra berget, överlevde förfrysning och räddade dig.
Utan magiska krafter, så jag ska med.
- Jag också. Jag kör. - Jag tar med snacks!
Jag ser efter ert folk.
Se till att de stannar utanför riket tills vi kommer tillbaka.
Vi meddelar dem.
Anna, jag är orolig för henne.
Vi har befarat att Elsas krafter är för mycket för denna värld.
Nu måste vi be för att de ska räcka.
Jag ska se till att inget händer henne.
Vem gillar trivia?
Jag. Okej.
Visste ni att vatten har minne? Många tvivlar, men det är sant.
Det är sex gånger vanligare att män träffas av blixten.
Gorillor rapar när de är glada.
Vi blinkar fyra miljoner gånger om dagen. Vombater bajsar fyrkanter.
Visste du att sömn på långa resor förhindrar vansinne?
- Det är inte sant. - Jovisst.
Det är sant.
Det var enhälligt, men jag ska slå upp det sen.
Båda sover.
Så... vad vill du göra?
Sven, håll vagnen stadig.
Anna... Anna?
En gång sa jag att du måste vara galen om du vill gifta dig med nån du nyss träffat.
Galen? Du sa inte att jag var galen. Tror du det?
Nej. Det gjorde jag.
Du var...
...inte galen.
Helt klart.
Bara naiv.
Inte naiv. Bara ovan vid kärlek, som jag.
Och när man är ovan så är det givet att man gör fel.
Så jag är fel för dig?
Va? Nej, jag menar inte att du är fel eller galen.
Kristoffer, stanna. Snälla.
- Jag hör rösten. - Gör du?
Olof, vakna.
Oj...
Lova att vi gör det här tillsammans.
Jag lovar.
Ingen fara.
I förtrollade skogar äger transformationer rum. Jag fattar inte vad det betyder...
...men det ska bli spännande att se vad som händer med oss.
- Vad är det här? - Knuffas inte!
- Det går för fort! - Vad var det?
Nej, nej...
Vi är instängda. Det borde vi ha anat.
Vad vacker skogen är.
Dammen... Den står än.
Den fanns i Pappsens syner.
Men varför?
Jag vet inte, men den håller än. Gudskelov.
Om den brast, skulle vattnet spola bort allt som ligger vid fjorden.
Allt? Arendal ligger ju vid fjorden.
Inget kommer att hända Arendal, Anna.
Kom...
Under andra omständigheter hade det här varit ett romantiskt ställe, eller hur?
Andra omständigheter? Som med nån annan?
Va? Nej! Jag menar bara...
- Ifall vi inte tar oss härifrån... - Tror du inte att vi gör det?
Nej, nej... Jo, vi tar oss härifrån.
Även om det verkar krångligt. Men grejen är, ifall vi dör...
- Kommer vi att dö?! - Nej, nej...
Var är Elsa? Jag lovade att inte lämna henne.
Nån gång i framtiden kommer vi att dö.
Var inte nedlåtande.
Elsa!
- Där är du ju. Är allt väl? - Bara bra.
Okej, bra.
Var är Olof?
Anna?
Elsa?
Sven?
Samantha?
Jag känner inte ens nån Samantha!
Fullt normalt.
Vad var det?
Samantha?
Allting klarnar nog när jag blir äldre
En dag fattar jag nog allt det här
Jag som gammal och som grå kommer kanske att förstå
att det som hände här var helt ordinärt
Jag har alla svar när jag blir äldre
Som vad vi gör i en förtrollad skog
Säkert är att inom kort så har skräcken bleknat bort
Så allt det här är bra, det tror jag nog
Ursäkta.
Vuxenliv är anpassning
och att fatta kloka beslut
När jag blir mindre ung känner jag mig mera lugn
om jag möter nånting som ser jätteläskigt ut
Men allting klarnar nog när jag blir äldre
Obefogad är den skräck som jag har känt
Jag ska drömma om en tid
när som gammal jag får frid
När man blir äldre
så begriper man vad som har hänt
Vad bra!
Olof!
Hej!
Det här är Luftanden!
- Se upp! - Jag mår illa!
Och jag hittar inte mina armar!
Sluta!
Elsa!
Släpp henne!
- Anna, var försiktig! - Hon är min syster!
Prins Ragnar!
För Arendal.
Se upp!
Far!
- Hur mår du? - Allt är bra.
Vad är det här?
De ser ut som frysta ögonblick.
Vad är det du brukar säga, Olof?
Teorin om teknik som både välsignelse och förbannelse?
- Nej, den om... - Den om gurka?
- Det där om vatten. - Ja, vatten har minne.
Vattnet i oss har passerat genom minst fyra människor och/eller djur tidigare.
Och det minns allt.
Vinden är tillbaka.
Härligt!
Jag ska döpa dig till Brisa.
Ut med dig!
Värst vad du är nyfiken.
Är du på bättre humör nu?
Far... Det är far.
- Flickan... - Hon räddar honom.
Hon hör till tundrafolket.
- Vad är det där? - Olof, ställ dig bakom mig.
- Vad ska du med det till? - Ingen aning.
Sänk vapnet.
- Och ni sänker era. - Arendaliska soldater?
- Hotar du mitt folk, löjtnant? - Invaderar du min dansbana, Yelena?
Varför ser soldaten så bekant ut?
- Löjtnant! - Ta svärdet!
- Det var magi. Såg du det? - Klart att jag såg det.
- Kylslaget välkomnande. - Har de varit instängda här?
- Vad gör vi nu? - Jag tar över.
Hej, jag heter Olof.
Ursäkta, jag ser kläder som ett hinder.
Ni undrar säkert vilka vi är och vad vi gör här.
Det började med två systrar.
En med magiska krafter, en utan. Deras kärlek till snögubbar var gränslös.
- Anna, nej! För hög! - Tjoff!
Mamma, pappa! Hjälp!
Pang! Dörrar stängs överallt. Systrar slits isär.
De har i alla fall sina föräldrar. Föräldrarna är döda.
Jag heter Anna. Jag ska gifta mig.
Elsa tänker dra! Snö, snö! Spring!
Magiska krafter pulserar i snöflingorna. Jag lever.
Isslott för en. Isslott för en.
Ut, Anna!
- Mitt hjärta... - Kära nån.
Bara kärlek kan rädda dig.
Den sanna kärlekens kyss. Den är du inte värd.
- Jag är skurken! - Va?
Och Anna fryser ihjäl för alltid.
Åh, Anna...
Sen tinar hon. Sen väckte Elsa andarna och vi tvingades lämna vårt rike.
Vi måste hitta sanningen om det förflutna. Elsa hör röster, så det kanske hjälper.
Frågor på det?
Jag tror att de hajade.
- Är ni drottningen av Arendal? - Ja.
Varför skulle naturen ge nån från Arendal magiska krafter?
- Kanske för att gottgöra det ni gjorde. - Vi är oskyldiga.
- Vi skulle aldrig anfalla först. - Må sanningen uppdagas.
Hej... Vad är det här?
Löjtnant Mattias! Biblioteket, andra porträttet till vänster.
Ni var vår fars livvakt.
Ragnar... Vad hände med era föräldrar?
Deras skepp sjönk i Södra oceanen för sex år sen.
- Jag ser honom i era ansikten. - Är det sant?
Soldater.
Vi må vara till åren, men är ännu starka.
Och stolta över att tjäna Arendal.
Vänta. Snälla.
Någon har kallat mig hit.
Och jag tror att den som har gjort det kan hjälpa oss att befria skogen.
- Lita på mig, jag vill bara hjälpa till. - Vi litar bara på naturen.
Och när naturen talar...
...så lyssnar vi.
Det klarnar när jag blir äldre.
Eldande!
Akta er!
Mot floden!
- Nej, renarna springer åt fel håll! - Kom, Sven!
Vi stoppar dem!
Elsa! Kom ut!
Nej, nej, nej!
Elsa!
Kom igen, vi klarar det här!
Anna!
- Sätt henne i säkerhet! - Nej! Elsa!
De tittar på oss, eller hur?
Har du nåt råd?
Inget?
Borde jag veta vad det betyder?
Du hör det också.
Nån kallar på oss.
Vem är det? Vad gör vi?
Okej, fortsätt norrut.
Elsa!
Gudskelov! Är du oskadd?
Vad gör du? Du kan inte följa mig in i eld!
Om du inte vill att jag ska följa dig in i eld, ska du inte ge dig in i eld!
Du är inte försiktig, Elsa.
- Förlåt. Hur mår du? - Jag har mått bättre.
Jag vet vad du behöver.
- Var har du fått tag i sjalen? - Det är en tundrasjal.
- Va? - Från en av våra äldsta familjer.
Den var vår mors.
Elsa...
Jag vet, det är mor.
Mor räddade livet på far den dagen.
Vår mor var tundra.
Vi kallas tundrafolket.
Vi är solens folk.
Jag lovar att befria skogen och återupprätta Arendal.
Du lovar mycket, Elsa.
Befria skogen? Oj.
Förlåt, men vi som är födda här har aldrig sett en klar himmel.
Jag fattar.
- Reidar. - Kristoffer.
Jag hörde rösten igen. Vi måste norrut.
- I norr strövar stenjättar om natten. - Ni kan ge er av i morgon.
- Jag heter Månskära. - Vi ska göra allt vi kan.
Jag har en fråga: Hur hanterar ni det komplexa tänkande som följer på mognad?
Lysande!
Uppfriskande att tala med unga. Framtiden är i goda händer.
Nej, bit inte. Du vet inte vad jag har trampat i.
- Jag lyckas inte få hennes uppmärksamhet. - Du har kommit rätt.
Jag vet inget om kvinnor, men vi har ett suveränt sätt att fria på.
Om vi börjar nu är vi klara i gryningen. Det bästa är att renar är inblandade.
- Du, där hemma... Bor Ingerun kvar? - Ja, det gör hon.
- Jaså? Är hon gift? - Nej.
Oj, varför blir jag inte gladare?
Vad mer saknar du?
Min far. Han gick bort långt före det här.
Han var en stor man. Byggde oss ett gott liv i Arendal.
Han lärde mig att inte ta nåt för givet. "Var beredd", brukade han säga.
"Precis när du funnit din bana kastar livet in dig på en annan."
Vad gör man när det händer?
Man ger inte upp. Tar ett steg i taget och...
Gör det rätta nu?
Ja, just det.
Jag vill visa dig nåt. Får jag...?
Du känner till luft, eld, vatten och jord. Men det finns en femte ande.
Den sägs vara en bro mellan oss och naturens magi.
En del säger att de hörde den ropa dagen då skogen föll.
Min far hörde den. Är det den som kallar på mig?
Kanske. Det vet bara Ahtohallan.
Ahtohallan...
Dyk djupt ner till hennes ljud
Inte för långt, då drunknar du
Måste alla vaggvisor varna för nåt hemskt?
Det undrar jag jämt.
Stenjättar.
Vad gör de här?
Göm dig.
De kommer!
Det är därför man inte ska leka med eld!
Jag kan inte vara arg, du är så gullig!
Säg att du inte tänkte följa efter dem.
Tänk om jag kan lugna dem?
Tänk om de krossar dig innan du får chansen?
Kom ihåg att vårt mål är att finna rösten.
Att finna sanningen och sen ta oss hem.
- Det var nära ögat. - Jag vet.
Jättarna känner min närvaro. Jag vill inte utsätta andra för fara.
Du har rätt, Anna. Vi måste hitta rösten.
- Vi ger oss av nu. - Okej, jag ska bara...
Vänta. Var är Kristoffer och Sven?
De stack med Reidar och en massa renar.
Stack de? Utan att säga nåt?
Outgrundliga är mannens vägar...
Ska jag känna mig så här löjlig?
Ja, definitivt.
Redo?
Redo! Skulle behöva repa. Jag älskar kärlek.
- Talar du också för dem? - Ja.
- Man liksom hör vad de tänker. - Och sen säger man det bara.
Och sen säger man det bara.
Nu kommer hon.
Prinsessan Anna av Arendal...
...min morska, modiga, rödtoppiga älskling.
Vill du gifta dig med mig?
Nej. Prinsessan gav sig av med drottningen.
Va? Vadå?
Ingen idé att följa efter, de är borta sen länge.
Sen länge?
Så... ja.
Vi ska västerut, till Lavarnas äng. Du kan följa med om du vill.
Du, jag är verkligen ledsen att...
- Det är lugnt. - Visst.
- Jag ska gå och packa. Ska du med? - Jag ska bara... Vi ses där.
- Okej. Du vet vart du ska, va? - Ja då, jag hittar i skogen.
Renar är bättre än mänskor
Sven, kärleken är svår
De känslor du har ska du se som ett svar
Kristoffer, du
Sänk nu din gard
Borta igen
Du tog en annan väg än jag
Och jag står kvar
Undrar om jag ska gå efter
Du måste gå
Och det är ju som det ska
Jag kunde hinna upp dig till i morgon
Går det till på det sättet när man glider isär?
Jag får jaga hjärtat ditt, ska det jämt vara så här?
Plötsligt står det klart för mig
Jag är vilse till skogs
Norr är syd, öst är väst
utan dig
Det är jag som hittar bäst
men är nu vilse till skogs
Och jag kan inte vägen du valt
Är vilse till skogs
Fram till nu
var nästa steg en fråga om hur
Jag trodde aldrig det var frågan om kanske
Vem är jag
om du tänker dra?
Var är jag om inte bredvid dig
för evigt?
Jag vet du är min kompass
För jag är vilse till skogs
Upp är ner, dag är natt
när du saknas
Du är min enda hållpunkt
Jag är vilse till skogs
Känner du något för mig?
Väntar än
på att bli
den väg du valt
För du är min
Fram till dess
är jag vilse till skogs
Vilse till skogs
Är vilse till skogs
Vilse till skogs
Är vilse till skogs
Olof, det räcker kanske om en av er gör det?
Håller med, hon är lite oren i tonen.
Brisa är tillbaka.
Va?
- Hur är det möjligt? - Vad är det?
- Mors och fars skepp. - Men det här är inte Södra oceanen.
Nej, det är det inte.
Varför är deras skepp här? Hur kan det vara här?
- Det spolades nog in från Mörka havet. - Vad gjorde de på Mörka havet?
Jag vet inte.
Hur kom skeppet genom dimman? Jag trodde bara att vi kunde det.
Såvida det inte var nån ombord.
Det måste finnas nåt här. Vänta nu. Se er omkring.
Alla arendaliska skepp har ett vattentätt fack.
Väldigt fiffigt.
Fast varför gör de inte hela skeppet vattentätt?
Här.
Vilket språk är det här?
Jag vet inte. Men det här är mors handstil.
"Slutet på istiden. Floden hittad, men förlorad."
"Magins källa. Elsas källa?"
Det är en karta.
De färdades norrut och tänkte korsa Mörka havet till...
Ahtohallan.
- Finns den på riktigt? - Otta vadå?
Ahtohallan. Det är en magisk flod som sägs rymma alla svar om det förflutna.
Vilket stärker min teori om att vatten har minne.
Vatten har minne.
Elsa?
Jag vill veta vad som hände dem.
- Ahtohallan måste vara magins källa. - Vi fortsätter för Elsas skull.
- Vågorna är för höga! - Iduna!
Elsa!
Hördu, vad gör du?
Det var mitt fel. De letade efter svar om mig.
Du är inte ansvarig för deras val.
Nej, bara deras död.
Sluta.
Yelena undrade varför andarna skulle belöna Arendal med en magisk drottning.
Jo, för att vår mor räddade vår far.
Hon räddade sin fiende.
Hennes goda gärning belönades med dig.
- Du är en gåva. - För vad då?
Om nån kan reda ut det förflutna...
...om nån kan rädda Arendal och befria skogen, så är det du.
Jag tror på dig, mer än på någon eller något.
Månskära sa att det fanns en femte ande.
- En bro mellan naturens magi och oss. - En femte ande?
Den har kallat på mig från Ahtohallan. Där finns alla svar om det förflutna.
Då beger vi oss till Ahtohallan.
- Inte vi. Jag. - Va?
Mörka havet är för farligt.
Nej, vi ska göra det tillsammans.
Minns du sången? "Inte för långt, då drunknar du."
- Vem ska hindra att du går för långt? - Du sa att jag är född att göra det här.
Och jag vill inte hindra dig från det.
Jag vill inte hindra dig från att vara den du måste.
Men jag vill inte att du ska dö...
...för att du försöker vara allt för alla andra också. Gör inte det här ensam.
Snälla, låt mig få hjälpa dig. Jag klarar inte av att förlora dig.
Och jag klarar inte av att förlora dig.
Kom.
Vänta... Va?
Vad gör du?
Elsa!
Nej, nej! Olof, hjälp mig!
Jag behöver en hand till!
Håll i dig!
Vänta! Nej, nej!
Lägg av!
Det låter kanske tokigt, men jag känner av en stigande vrede.
Jag är arg, Olof!
Hon lovade att vi skulle göra det ihop!
Ja, men jag menar att jag känner av en stigande vrede i mig.
Va, är du arg?
Jag tror det.
Elsa stötte bort mig också, utan att säga hej då.
Du har all rätt att vara väldigt arg på henne.
Du sa att somligt alltid är sig likt.
Men sen dess är det ingenting som är sig likt.
Jag vet.
Men titta, jag håller fortfarande din hand.
Det har du rätt i. Nu känns det bättre, du är så bra på att lyssna.
Hyscha inte, det är ohövligt.
Nej, nej...
Jättarna.
Vad stora de är!
Håll i dig, Olof.
Skrik inte nu.
Här är den.
Tack. Var är vi?
I en grotta utan utgång.
Men med en läskig, kolmörk ingång.
Kom, det blir kul.
Förutsatt att vi inte blir kvar här och du svälter och jag ger upp.
Det positiva är att Elsa måste ha det bra mycket bättre än vi.
Okej...
Såklart.
Glaciärer är floder av is.
Ahtohallan är frusen.
Jag hör dig.
Och jag är på väg.
Jag kan känna att jag darrar
Men inte av köld
Det finns nåt bekant här
Som en dröm som har flytt, som drömmar gör
Jag kan ana dig
Som en vän jag alltid känt
Jag är framme
Till ett hem som stått på glänt
Jag har varit som en fästning
Så gåtfull och så kall
Du är gåtfull med
Men du kan träda fram
Visa dig
För dig vill jag träffa
Visa dig
Kom, jag ber
Och är du den som jag har sökt i hela mitt liv?
Visa dig
Jag vill veta mer
Nu känner jag mig säker
Jag som jämt tvekat så
Jag är här av en orsak
Kan det vara mitt livs stora mål?
Jag var alltid annorlunda
Inga regler gällde mig
Är det i dag, nu som jag ska
få veta allt av dig?
Visa dig!
Jag har slutat darra
Här är jag
Jag färdats långt
Du är det svar jag har väntat på
hela mitt liv
Åh, visa dig!
Jag vill se vem du är
Kom till mig nu
Öppna din port
Jag väntar här
Låt det gå fort
Åh, kom till mig nu
Öppna din port
Jag väntar här
Låt det gå fort
Där som nordan
möter hav
rinner floden, minnets vattendrag
Mor...
Kom, min älskling, kom snart hem
Här är jag!
Visa dig
Besätt dina krafter
Vecklas ut
och bli nånting nytt
Du är den som du har väntat på
- Hela mitt liv - Hela ditt liv
Åh, visa dig!
Jag heter Olof. Jag gillar varma kramar.
Jag älskar dig, Olof!
Kom igen, du klarar det!
Här står jag mitt på ljusa dan
En kyckling med en apas ansikte!
Jag såg mig inte för, men jag är faktiskt jättebra.
Prins Hans av de Södra Öarna.
- Jag älskar dig. - Jag måste berätta varifrån jag kommer.
Jag lyssnar.
Iduna!
- Vad läser Ers Majestät? - En ny dansk författare.
Kung Runar, jag förstår inte.
Farfar?
Vi tar med Arendals hela vaktstyrka.
De har inte gett oss skäl att inte lita på dem.
Tundrafolket tror på magi, så vi kan aldrig lita på dem.
Farfar?
Magi får folk att känna sig mäktiga.
Då tror de att de kan trotsa kungen.
Det är inte det magi gör. Det är bara din rädsla.
Det är rädsla som inte går att lita på.
Dammen försvagar dem. De blir tvungna att vända sig till mig.
Dyk djupt ner i hennes ljud
Inte för långt, då drunknar du
De kommer för att fira.
Då får vi veta hur många och hur starka de är.
Som ni har välkomnat oss välkomnar vi er - våra grannar, våra vänner.
Kung Runar, dammen stärker inte våra vatten. Den skadar skogen.
- Den skär av norr... - Vi tar det inte nu.
Låt oss träffas vid fjorden. Dricka te och hitta en lösning.
Nej!
Anna!
Vilken är vår lyckotunnel?
Dammen försvagar dem, så de måste vända sig till mig.
Kung Runar, dammen skadar skogen.
Elsa har hittat den.
- Vad är det? - Sanningen om det förflutna.
Det där är min farfar.
Han attackerar tundrafolkets ledare...
...som inte höjer nåt vapen.
Dammen var ingen fredsgåva.
Det var ett knep.
Det strider ju mot allt Arendal står för.
Ja, eller hur?
Jag vet hur skogen kan befrias.
Jag vet vad vi måste göra för att ställa allt till rätta.
- Varför låter du så sorgsen? - Vi måste rasera dammen.
- Då blir ju Arendal översvämmat. - Det var därför alla tvingades bort.
För att skydda dem mot det som måste göras.
Hur känns det?
- Jag kunde behöva nåt som lättar upp. - Som lättar upp?
Sköldpaddor kan andas genom rumpan.
Och jag ser en väg ut.
Jag visste att jag kunde lita på dig.
Kom, Olof. Elsa är antagligen på väg tillbaka. Vi kan möta henne och...
Olof?
Vad är det här?
- Hur är det? - Snöar det om mig?
Nej, det är inte det.
Jag snöar bort.
- Det magiska inom mig mattas. - Va?
Jag tror inte att allt är bra med Elsa. Jag tror...
...att hon kan ha gått för långt.
- Nej. Nej. - Anna...
Jag är ledsen.
Du måste göra nästa del på egen hand. Okej?
Kom...
Du är hos mig.
Vad skönt.
Du, Anna?
Jag vet nåt som alltid består.
Vadå?
Kärlek.
Varma kramar?
Jag gillar varma kramar.
Jag älskar dig.
Olof? Elsa?
Vad gör jag nu?
Jag sett mörker förr
Det här är mer
Det är kallt, det är tomhet, det är slut
Det liv jag haft är över, och ljusen släcks
Hallå, mörker
Min tid har runnit ut
Jag följer efter dig
Det gör jag jämt
Men du är på en plats jag inte når
Min sorg har gravitation
Den drar mig ner
Men en liten röst
viskar inom mig
Allt är slut
Inget hopp
Härda ut ändå
Och gör det rätta nu
Finns det någon dag bortom min natt?
Nu vet jag inte vad som är sant
Jag känner mig så vilsen på egen hand
Den stjärna som mig ledde det var du
Hur ska jag resa mig
nu när det inte är för dig?
Jag gör det rätta nu
Ta ett steg
Ta ett till
Det är allt vad jag kan
och gör det rätta nu
Inte titta för långt fram
Det är mer än nog ändå
Men tänk på nästa andetag
Nästa steg
Nästa val är ett som jag gör själv
Genom natten jag går
Hoppas att jag ljuset når
och gör det rätta nu
Och när det gryr
vad sker sen?
När vi ser att ingenting blir nånsin som det var igen?
Jag gör det jag bör
och rösten hör
Och gör
det rätta nu
Vakna!
Vakna!!
Så där, ja.
Kom och ta mig! Kom igen!
Här är jag!
Så där, ja. Fortsätt!
Fortsätt!
Borde funka.
Hitåt, killar!
Va?
Nej, hon leder dem till dammen!
Kristoffer!
- Jag är här. Vad önskas? - Jag vill till dammen.
Hjälp mig upp!
- Löjtnant Mattias. - Ers Höghet, vad gör ni?
Dammen måste falla. Det är enda sättet att bryta dimman och befria skogen.
Men vi ska skydda Arendal till varje pris.
Arendal har ingen framtid förrän vi rättar till det här. Kung Runar förrådde alla.
- Hur vet ni det? - Min syster gav sitt liv för sanningen.
Jag ber er. Innan vi förlorar nån mer.
Se upp!
Förstör dammen! Kom igen, kasta stenblocken!
Så där, ja.
Jag har henne!
Håll i dig.
Förlåt att jag lämnade dig kvar. Jag ville så förtvivlat gärna skydda henne.
Jag vet, det gör inget.
Min kärlek är inte bräcklig.
Oj!
Titta på himlen.
Jag visste inte att den var så stor.
34 år.
- Fem månader... - ...och 23 dagar.
- Är det verkligen du? - Anna...
- Jag trodde att jag hade förlorat dig. - Förlorat mig? Du räddade mig, igen.
- Gjorde jag? - Och Arendal föll inte.
Inte?
Andarna var överens. Arendal förtjänar att stå kvar, med dig.
Mig?
Du gjorde det rätta, för alla.
Hittade du den femte anden?
Du är den femte anden. Du är bron.
En bro har två sidor.
Och mor hade två döttrar.
Vi gjorde det här tillsammans.
Och vi ska fortsätta göra det tillsammans.
Tillsammans.
Elsa! Du är oskadd!
Du ser annorlunda ut. Har du klippt dig eller nåt?
Eller nåt.
Anna, jag måste få fråga dig en sak.
Okej.
- Vill du bygga en snögubbe? - Va?
Gudskelov har vatten minne.
Anna?
Elsa!
Kristoffer och Sven!
Ni kom tillbaka!
Jag älskar lyckliga slut! För jag antar att vi är klara.
Eller kommer livsfarliga situationer att bli ett återkommande inslag?
Nej, vi är klara.
Det är faktiskt en sak till.
Anna, du är den mest fantastiska människa jag träffat.
Jag älskar dig av hela mitt väsen. Vill du gifta dig med mig?
Ja!
- Allt är väl med Arendal. - Va?
Ahtohallan är vacker.
Hej!
Du hör hemma här uppe.
Jag lovade att alltid göra det som är bäst för Arendal.
Lyckligtvis vet jag precis vad det är.
Jag vet inte vad "transformation" betyder.
Men det känns som om skogen har förändrat oss allihop.
Hennes Majestät drottning Anna av Arendal!
Hallå. Hej.
Vad fin du är, Sven.
Kors då! Olof?
Säkert förtjust.
Förtjusande.
Ers Majestät.
Kristoffer!
- Har ni klätt upp er för min skull? - Det var Svens idé.
En timme. Du får det här i en timme.
Det räcker bra. Jag föredrar dig ändå i läder.
Starkt att du klarar en timme, det var brutalt. Men vad gör man inte för kärlek?
- Vad kallas den här trollkonsten nu igen? - Fotografi.
Fotografi.
Vi är fina.
- Ingerun och general Mattias. - Ers Majestät.
Jag är strax tillbaka. Du kan titta på vårt fotografi så länge.
- Skojar bara. - Hur sköter jag mig? - Fantastiskt.
Våra länder och folk är nu förbundna av kärlek.
Hej, Brisa. Visst är den fin?
Jag har ett meddelande till min syster.
Tack.
"Charader fredag kväll. Kom inte försent."
"Och oroa dig inte, allt är bra i Arendal. Fortsätt se efter skogen."
"Jag älskar dig."
Och jag älskar dig, syrran.
Brisa, vi ska ta en ridtur. Ska du med?
Beredd?
Visa dig genast!
Elsa, var den du är.
Jag ska, mamma, jag ska.
Elsa är död. Olof är död.
Anna gråter.
Sen händer en massa som jag glömt. Men det viktiga är att vatten har minne, så...
...jag lever!
Och det gör ni med.
Vi lever!
Vi lever!!
Bra historia!
Översättning: Nicklas Källén